ironia
Català
[modifica]- Pronúncia(i):
Oriental: central ⓘ balear /i.ɾoˈni.ə/, /i.ɾuˈni.ə/ Occidental: /i.ɾoˈni.a/
Nom
[modifica]ironia f. (plural ironies)
- Dir el contrari d’allò que es pensa de manera que l'oient entén que es tracta d'una burla o d'una crítica indirecta.
- En filosofia, mètode per trobar la veritat fent preguntes que fingeixen ignorància per part del qui les fa amb l'objectiu d'obligar l'interlocutor a expressar el seu punt de vista raonat sobre el tema.
Traduccions
[modifica]Miscel·lània
[modifica]- Síl·labes: i·ro·ni·a (4)
Vegeu també
[modifica]- Article corresponent a la
Viquipèdia
- Obres de referència: DIEC, GDLC, DCVB, Optimot
Llatí
[modifica]Nom
[modifica]īrōnīa f. (genitiu īrōnīae)
Declinació
[modifica]Cas | Singular | Plural |
---|---|---|
Nominatiu | īrōnīa | īrōnīae |
Vocatiu | īrōnīa | īrōnīae |
Acusatiu | īrōnīam | īrōnīās |
Genitiu | īrōnīae | īrōnīārum |
Datiu | īrōnīae | īrōnīīs |
Ablatiu | īrōnīā | īrōnīīs |