Ero sivun ”Harmonikka” versioiden välillä
[arvioimaton versio] | [katsottu versio] |
Poistettu sisältö Lisätty sisältö
→Toimintaperiaate: Hyvin Merkkaukset: Mobiilimuokkaus mobiilisivustosta |
p Käyttäjän 176.72.25.251 muokkaukset kumottiin ja sivu palautettiin viimeisimpään käyttäjän InternetArchiveBot tekemään versioon. |
||
(48 välissä olevaa versiota 32 käyttäjän tekeminä ei näytetä) | |||
Rivi 2:
{{Soitin
|soittimen_nimi = Harmonikka
|kuva = Accordion.JPG
|soitinryhmä = [[vapaalehdykkäsoitin]], [[kosketinsoitin]]
|alkuperä = [[Eurooppa]], [[1820-luku]]
Rivi 10:
}}
'''Harmonikka''' on yhteisnimitys näppäin- tai kosketinsormiolla ja [[palje|palkeella]] varustetuille kannettaville [[vapaalehdykkäsoitin|vapaalehdykkäkielisille]] [[kosketinsoitin|kosketinsoittimille]].<ref name = "MusTietoSK">{{Kirjaviite | Tekijä = | Nimeke = Suuri Musiikkitietosanakirja 2 C-Ha| Vuosi = 1990| Sivu = 258–260| Julkaisupaikka =
== Toimintaperiaate ==
===Yleistä===
Harmonikka on monimutkainen mekaaninen laite, jonka ääni muodostuu vapaasti värähtelevissä vapaalehdykkäkielissä<ref name = "MusTietoSK"/>. Useissa malleissa käytetään useampaa kuin yhtä kielisarjaa, jotka voidaan sitten saattaa soimaan yhtenä tai useampana [[äänikerta]]na. Äänikertojen käyttöä varioidaan [[Ääniala|rekisterikytkimillä]]<ref name = "RantanenPohja">{{Kirjaviite | Tekijä = Matti Rantanen ja Alpo Pohja| Nimeke = Harmonikansoitto musiikkiopistoissa. Peruskurssi 1| Vuosi = 1979| Julkaisupaikka = Vantaa| Julkaisija = Intermusica-Interdidacta Oy| Tunniste = |Viitattu = }}</ref>. Muutoin harmonikka koostuu karkeasti ottaen kolmesta perusosasta, jotka ovat [[palje]], [[diskantti]]puoli ja [[basso]]puoli<ref name = "MusTietoSK"/>.
[[Tiedosto:
=== Kielet, äänikerrat ja rekisterit ===
[[Tiedosto:Accodeon JB2.JPG|
Ääni syntyy vapaasti värähtelevissä vapaalehdykkäkielissä. Teräksiset kielet kiinnitetään [[alumiini]]sta valmistettuun kielilaattaan, vastakkaisille puolille kielen mittoihin tarkasti sovitettujen kieliaukkojen päälle.<ref name="NewGrove">{{Verkkoviite | Osoite =http://www.terra.es/personal3/tmc000/his/vozac/grov2.html| Nimeke = Accordion| Tekijä = Stanley Sadie (toim.)| Julkaisu = The New Grove Dictionary of Music and Musicians (Second edition)| Ajankohta = 2001| Julkaisija = MacMillan| Viitattu = 23.3.2008| Kieli = {{en}}}}</ref> Aukot on suljettu toiselle puolelle kiinnitetyllä nahkaventtiilillä. Kukin kielilaatta puolestaan kiinnitetään joko ruuvaamalla tai [[mehiläisvaha]]n avulla kielipenkissä olevan äänikammion päälle. Palkeella tuotetaan ilmaa ääniaukkoihin ja ilma saa kielen värähtelemään.<ref name = "MusTietoSK"/> Kielilaatat on kiinnitetty kielipenkkeihin, joissa kielet ja kieliaukot on asetettu oikeaan kohtaan koskettimella avattavien venttiililäppien suhteen. Koskettimen painallus avaa vipumekanismin välityksellä venttiililäpän ja päästää ilmaa paljetta käytettäessä kieliaukon kautta kyseisiin kieliin.<ref name="NewGrove"/>
[[Tiedosto:Accordion right hand timbre switches.jpg|
Samanäänisissä harmonikoissa saman kielilaatan molemmilla kielillä on sama säveltaso, jolloin kosketinta painaessa tulee palkeen käyttösuunnasta riippumatta sama ääni, kun taas vaihtoäänisissä instrumenteissa samasta näppäimestä kuuluu eri ääni riippuen siitä, vedetäänkö vai työnnetäänkö paljetta. Monissa malleissa yhdestä näppäimestä saadaan soimaan samanaikaisesti useita kieliä, jotka eroavat toisistaan oktaavialaltaan tai soinniltaan. Sulkulevyjä käyttävillä rekistereillä eli koplareilla saadaan kytketyksi soimaan halutut kielisarjat eli äänikerrat.<ref name = "MusTietoSK"/> Isommissa malleissa rekistereitä on käytössä sekä diskantti- että bassopuolella<ref name="NewGrove"/>. 8-jalkaiset perusäänikerrat soivat nimensä mukaan kirjoitetulta korkeudelta, 4-jalkainen piccolo-äänikerta soi 8-jalkaista perusäänikertaa oktaavin ylempää, ja 16-jalkainen alaäänikerta soi 8-jalkaista äänikertaa oktaavia alempaa. Cassotto-harmonikassa 16-jalkainen äänikerta ja toinen peruskorkeudelta soiva 8-jalkainen äänikerta soivat cassotto-kammion kautta, jolloin kyseisiin ääniin tulee pehmeä sävy, ja kaksi muuta äänikertaa, piccolo ja toinen perusäänikerta, soivat suoraan.<ref name="kymalainen">{{Kirjaviite | Tekijä = Helka Kymäläinen| Nimeke = Harmonikka taidemusiikissa| Vuosi = 1994| Selite = EST-julkaisusarja 4| Julkaisupaikka = Helsinki| Julkaisija = Suomen Harmonikkainstituutti| Tunniste = |Viitattu = }}</ref><ref name="NewGrove"/> Peruskorkeudelta soivat äänikerrat on voitu tarkoituksellisesti virittää hieman eri taajuuksille, jolloin ääneen etsitään lievää huojuntaa. Aidon [[musette (harmonikka)|musette]]-harmonikan (jota käytetään erityisesti [[ranska]]laisessa [[chanson]]-musiikissa) virityksessä tarvitaan jopa kolme 8-jalkaista kielipenkkiä ja äänikertaa, joista keskimmäinen on viritetty puhtaasti, yksi hieman yli ja yksi hieman alavireiseksi, jolloin saadaan aikaan laajasti huojuva, kyseiselle musiikkityylille tunnusomainen äänensävy.<ref name="NewGrove"/>
[[Tiedosto:Harmonikaens højre side uden dæksel.JPG|
=== Palje ===
Harmonikan palje valmistetaan [[
=== Diskanttipuoli ===
Harmonikan diskanttipuolta soitetaan tavallisimmin oikealla kädellä, ja siinä voi olla joko piano- tai näppäinkoskettimet. Pianokoskettimisto valkoisine ja mustine koskettimineen on samanlainen kuin [[piano]]ssa ja muissa [[kosketinsoittimet|kosketinsoittimissa]]. Näppäinkoskettimistolla varustettuja harmonikkoja voi olla yksi-, kaksi- tai monirivisiä (tavallisimmin viisirivisiä). Pianoharmonikat ja moniriviset näppäinharmonikat ovat yleensä [[kromaattinen (musiikki)|kromaattisia]] eli niissä on 12 säveltä kutakin [[oktaavi]]a kohti. Yksi- ja kaksirivisillä harmonikoilla sekä eräillä muilla näppäinharmonikoilla voidaan puolestaan soittaa vain tietty [[diatoninen asteikko]], esimerkiksi C-duurin sävelet, eli vain 7 säveltä oktaavia kohti.<ref name="NewGrove"/>
[[Tiedosto:Keyboardaccordioninside.jpg|
[[Tiedosto:ButtonAccordionItalianFinnishSystem.png|
[[Tiedosto:Accordéon diatonique.jpg|
[[Tiedosto:C-Griff.svg|
[[Tiedosto:B-Griff.svg|
Ilmeisesti yleisimmin maailmalla levinnyt harmonikkatyyppi on diatoninen näppäinharmonikka, jollaisia valmistetaan ympäri maailmaa. Eri kulttuureissa on omia niille ominaisia versioita, joiden virityssävellajit, ääniala ja koskettimiston rakenne vaihtelevat niillä soitettavan musiikin mukaan. Erilaisia diatonisia harmonikkatyyppejä on noin 40–55 eri lajia.<ref name="NewGrove"/> Suomessakin yleisimmin käytössä olevan yksirivisen harmonikan diskanttisormiossa on useimmiten kymmenen duuriasteikolle viritettyä kosketinta. Paljetta työnnettäessä saadaan asteikon 1., 3. ja 5. sävel, vedettäessä muut. Kaksiriviseen harmonikkaan on yhdistetty kaksi yksirivisen riviä, jotka ovat useimmiten [[kvartti|kvartin]] etäisyydellä toisistaan. Suomalaisissa instrumenteissa ulkorivi on tavallisimmin G-duuriviritteinen, sisärivi C-duuriviritteinen.<ref name = "MusTietoSK"/> Etenkin [[Texmex (musiikki)|texmex-]] ja [[conjunto]]-muusikoilla voi olla jopa kolmirivisiä diatonisia näppäinharmonikkoja.<ref name="NewGrove"/>
Kromaattiset näppäin- ja pianoharmonikat ovat yleensä samanäänisiä, eli näppäimestä saadaan sama sävel sekä paljetta vetämällä että työntämällä<ref name = "MusTietoSK"/>. Monirivisissä kromaattisissa näppäinharmonikoissa diskanttisormio muodostuu kolmesta perusrivistä, jotka muodostuvat päällekkäisistä pienistä [[terssi|tersseistä]], ja perusrivit ovat puolen sävelaskelen päässä toisistaan. Neli- ja viisirivisissä harmonikoissa on kaksinkertaistettu yksi tai kaksi perusriviä, jotka eivät siis kasvata soittimen äänialaa, mutta auttavat [[sormitus|sormituksen]] suunnittelua. Esimerkiksi viisirivisellä näppäinharmonikalla kaikki [[sävellaji]]t voidaan periaatteessa soittaa samalla [[sormitus|sormituksella]].<ref name="NewGrove"/> Näppäimistön organisointi ja rivien keskinäinen järjestys vaihtelevat eri maissa neljän eri päätyypin mukaan.<ref name="NewGrove"/> Pääasiassa Suomessa on käytössä [[italia]]laiseen C-järjestelmään pohjautuva sormiojärjestelmä, jossa C on keskirivillä.<ref name = "MusTietoSK"/> Tätä myös G-järjestelmäksi kutsuttua tapaa ei juurikaan käytetä Suomen ulkopuolella<ref name="NewGrove"/>.
B-järjestelmässä, joka tunnetaan myös ”venäläisenä”<ref name=Palm/> tai ”[[norja]]laisena järjestelmänä”<ref name="Akre"/><ref name=Palm/>, C-näppäin on G-järjestelmän tavoin keskirivillä, mutta kaksi muuta perusriviä ovat vaihtaneet paikkaa. B-järjestelmää käytetään eniten muun muassa [[Saksa]]ssa ja [[Venäjä]]llä. Neljäntenä päätyyppinä tunnetaan vielä niin sanottu ”käänteinen” B-järjestelmä, joka ei ole kuitenkaan kovin laajalti levinnyt. Joskus on kokeiltu myös muun tyyppisiä näppäinjärjestelmiä, joissa on jopa yhdistetty diatonisia ja kromaattisia koskettimistoja, mutta ne ovat jääneet harvinaisuuksiksi. Tunnetuimpia lienee esimerkiksi [[Paul von Janko]]n pianokoskettimistoon pohjautuva [[John Reuther]]in kehittämä versio.<ref name="NewGrove"/>
Rivi 49:
Yksi- ja kaksirivisten näppäinharmonikkojen bassopuolella on tavallisesti vain vähän perusbassoääniä ja sointuja. Esimerkiksi yksirivisen harmonikan bassopuolella on useimmiten vain kaksi näppäintä, yksi perus- ja yksi sointubasso, jolloin paljetta työnnettäessä saadaan I asteen ja vedettäessä V asteen sointu. Kaksirivisissä on kahdentyyppistä järjestelmää, tasabasso ja ristibasso. Tasabassossa on neljä perusbassonäppäintä ja 4 sointunäppäintä, ja sointuvalikoima kattaa tavallisesti I, V, IV, II, VI ja rinnakkaismollin V asteen soinnut. Samanäänisellä ristibassolla varustetuissa kaksirivisissä perus- ja sointubassot on järjestetty riveittäin [[standardibassojärjestelmä]]ä muistuttavalla tavalla.<ref name = "MusTietoSK"/>
[[Tiedosto:AccordionBassFinnishItalian.svg|
Monirivisten ja pianoharmonikkojen bassopuoli voi tavallisesti olla järjestetty niin sanotun standardi- tai melodiabassojärjestelmän mukaisesti. Standardibassojärjestelmässä eli ''Stradella''-järjestelmässä tyypillisimmin kaksi paljetta lähinnä olevaa bassokosketinriviä ovat matalien perusbassoäänien soittamista varten. Neljä ulommaista riviä puolestaan ovat sointubassorivejä. Kolmas rivi palkeesta päin koostuu eri sävellajien duurisoinnuista, neljäs rivi mollisoinnuista, viides rivi septimisoinnuista ja kuudes rivi vähennetyistä soinnuista, jolloin kyseisen sävellajin perusbassoääni on samalla horisontaalisella korkeudella palkeesta katsoen toisella rivillä.<ref name="NewGrove"/> Perusbassoja käytetään pääasiassa soinnun pohjasävelen ja terssin korostukseen säestettäessä, ja perusbassonäppäintä painettaessa soi tavallisesti useita samannimisiä säveliä eri oktaavialoissa. Sointubassonäppäin puolestaan avaa asianosaisen soinnun aikaansaamiseksi näppäimen varteen kiinnitettyjen läppien avulla yleensä kolme äänikammiota kahdesta ylimmästä äänikerrasta.<ref name = "MusTietoSK"/>. Koska soittaja ei yleensä näe bassopuolelle, on perusbassoäänet Ab, C ja E toisella rivillä palkeesta katsoen yleensä merkitty esimerkiksi pienellä muovihelmellä tai kololla, niin että ne erottuvat vasemman käden sormille tuntoaistilla.
[[Tiedosto:Bass mechanics.jpg|
Melodiabassojärjestelmää tarvitaan [[polyfonia|polyfonisen]] ja [[atonaalisuus|atonaalisen]] musiikin soittamiseen, koska standardibasso tukee pääosin vain tonaalisten melodioitten säestystä.<ref name = "MusTietoSK"/> Melodiabassojärjestelmässä bassopuolen äänet on järjestetty monirivisen näppäinharmonikan diskanttinäppäimistön peilikuvaksi, myös pianoharmonikoissa. Mekaniikasta riippuen standardi- ja melodiabassojärjestelmä voi olla myös rakennettu samaan harmonikkaan, jolloin haluttu järjestelmä valitaan käyttöön erityisellä vaihtokytkimellä. Myös melodiabassoharmonikassa kaksi palkeenpuoleisinta, sisintä, bassoriviä ovat tavallisesti standardibassojärjestelmän perusbassorivien kaltaiset. Niin sanotuissa ''Combi''- tai ''Manual III'' -melodiabassoissa on standardibassorivien lisäksi kolme melodiabassoriviä. Standardibassopuolen kieliä on yleensä viisi kielipenkillistä, kun taas melodiabassopuolella kielipenkkejä voi olla kahdeksan tai yhdeksänkin. Melodiabassopuolen ääniala voi olla enimmillään noin viisi oktaavia.<ref name="NewGrove"/>
== Historia ==
=== Alkuvaiheet ===
Harmonikan kehittyminen nykymuotoonsa on ollut monien
Eräissä lähteissä yhtenä harmonikan mahdollisena esimuotona pidetään myös [[keskiaika]]ista [[portatiivi]]a<ref>{{Verkkoviite | Osoite =http://www.accordions.com/index/his/his_acc_his.shtml| Nimeke = The Accordion and Its History| Tekijä = | Julkaisu = www.accordions.com| Viitattu = 20.3.2008| Kieli = {{en}}}}</ref> eli kanto-urkuja, jossa soittaja käytti oikealla kädellään koskettimistoa ja vasemmalla kädellään soittimen takaseinään kiinnitettyä kiilapaljetta.<ref>{{Kirjaviite | Tekijä = | Nimeke = Suuri Musiikkitietosanakirja 5 O-See| Vuosi = 1991| Sivu = 100| Julkaisupaikka =
Lukuisissa lähteissä mainitaan saksalaisen [[Christian Buschmann]]in kehittäneen ja patentoineen [[Berliini]]ssä vuonna
Wieniläinen [[Cyril Demian]] sai
=== Concertina ja sen sukulaiset ===
{{Pääartikkeli|[[Concertina]]|[[Bandoneon]]}}
[[Tiedosto:Wheatstone Charles.jpg|
[[Tiedosto:Wade concertina cropped.jpg|
Sir [[Charles Wheatstone]] kehitti [[Englanti|Englannissa]]
=== Varhaiset diatoniset harmonikat ===
[[Tiedosto:FlutinaCivilWar.jpg|
[[Tiedosto:German button accordion.jpg|
Muidenkin harmonikan varhaisten versioiden kaupallinen valmistus ja myynti alkoivat levitä nopeasti
=== Kromaattisten harmonikkojen alkuajat ===
Ensimmäisen kromaattisen näppäinharmonikan valmisti wieniläinen muusikko Franz Walther
[[Tiedosto:G. Galleazzi button accordion.jpg|
Kromaattisen näppäinharmonikan ohella myös pianoharmonikka syntyi 1800-luvun puolivälissä Ranskassa ja Itävallassa. Ranskalaisen Philippe Joseph Boutonin kerrotaan patentoineen pianokoskettimistoisen harmonikan [[Pariisi]]ssa jo
=== Saksa ja Italia kehityksen ja tuotannon kärjessä 1800-luvulta 1900-luvun alkuun ===
Vuonna
[[Tiedosto:Castelfidardo z05.JPG|
Standardibassojärjestelmä yhdessä monirivisen näppäinharmonikan ja pianoharmonikan kehittymisen kanssa monipuolisti harmonikkaa viihdesoittimena. Harmonikka oli kuitenkin enimmäkseen kansanmusiikin ja yksinkertaisen tanssimusiikin soitin, ja standardibassojärjestelmä rajoitti musiikillisia mahdollisuuksia.
Ensimmäisenä melodiabassoharmonikan ajatuksen esitti Rosario Spadaro [[Sisilia]]n [[Catania]]ssa
=== Venäjän harmonikkateollisuus garmonikasta bajaniin ===
{{Katso myös|[[Bajan-harmonikka]]}}
[[Venäjä]]llä harmonikan kehitys jatkui
[[Tiedosto:Girl with accordion by Venetsianov.jpeg|
Ensimmäiset Tulan harmonikkatehtaan soittimet olivat yksirivisiä; yksi rivi kummallekin kädelle. Ne muistuttivat tavallaan erittäin pieniä concertinoja ja viehättivät yleisöä kovalla ja terävällä äänellään. Instrumenttien musiikillinen anti jäi vaatimattomaksi.
Tulan harmonikkojen pohjalta kehitetyn [[saratov]]ilaisen ''garmonikan'' erityispiirteenä olivat soittimeen kiinnitetyt pienet kellot, jotka antoivat sille omintakeisen soinnin. Nekin saavuttivat huomattavaa suosiota. Soittimen kehitys jatkui edelleen [[Kirov (Kirovin alue)|Vjatkassa]], jossa harmonikanvalmistajat lisäsivät äänialaa molemmille käsille. Pian soittimesta kehitettiin myös erikoisia muotoja, joissa saattoi olla jopa kaksi metriä pitkät palkeet, joihin soittaja pystyi jopa kääriytymään (!). Kehityksen seuraava askel olivat Euroopasta omaksutut kaksiriviset harmonikat, jotka esikuviensa mukaisesti olivat edelleen diatonisia.
Varhaiset venäläiset harmonikkatyypit ovat nykyisin harvinaisuuksia, eivätkä ne enää ole järin laajalti käytössä.<ref name="RIC"/> Soitinrakentaja [[Nikolai Beloborodov]] alkoi rakentaa Tulassa
Nykyisin korkeatasoisin ja kansainvälisesti erittäin arvostettu venäläinen harmonikkatyyppi on ns. [[bajan-harmonikka]], joka on saanut nimensä kuuluisan venäläisen [[runonlaulaja]]n [[Bojan (runonlaulaja)|Bojan]]in mukaan<ref name="RIC"/>. Soittimen kehityskaari oli pitkään lähes täysin eristyksissä länsimaisten näppäinharmonikkojen kehityksestä.<ref name="NewGrove"/> Bajan-nimitys harmonikasta löytyy julisteista ja ilmoituksista vuodelta
Ensimmäiset kromaattiset bajan-harmonikat kehitti soitinrakentaja Pjotr Sterligov. Soitin saavutti pitkälle kehittyneen muotonsa nopeasti, vain kymmenessä vuodessa
=== Harmonikkamusiikin kehitys ===
Harmonikan teknisen kehityksen myötä soitinta alettiin ottaa yhä laajemmalti käyttöön eri puolilla maailmaa 1800-luvun puolivälistä lähtien etenkin kansanmusiikissa ja tanssimusiikissa. Yhdysvalloissa diatonisia harmonikkoja käytettiin afroamerikkalaisen väestön [[kirkko|kirkoissa]], koska se oli edullinen instrumentti. Soitinta käytettiin paljon myös [[minstrel show]] -esityksissä.<ref name=Kwan/> [[Texmex (musiikki)|Texmex]]-musiikki, jossa harmonikalla on merkittävä osa, alkoi kehittyä [[Texas]]issa ja [[Meksiko]]n pohjoisosissa
[[Tiedosto:NewOrleansAccordionist.gif|
Japanin ensimmäinen diatonisen harmonikan nuottikirja ''Tekukin dokukeiko'' julkaistiin
Ensimmäisinä harmonikkalevytyksinä pidetään [[skotlanti]]laisen [[Peter Wyper]]in vuonna
Varsinkin pianoharmonikan ja harmonikkamusiikin suosio alkoi nousta Yhdysvalloissa toden teolla
[[Tiedosto:Jularbo.jpg|
Deiron veljesten ja Frosinin aikaansaamien kansainvälisten vaikutteiden lisäksi harmonikkamusiikki nousi paikallisten muusikoiden ansiosta suosioon eri maissa. Esimerkiksi [[Ruotsi]]n ”harmonikkakuninkaaksi”<ref name = "MusJular">{{Kirjaviite | Tekijä = | Nimeke = Suuri Musiikkitietosanakirja 3 He-Kuud| Vuosi = 1990| Sivu = 134| Julkaisupaikka =
Kansan keskuudessa suosittu harmonikkamusiikki kohtasi kautta vuosikymmenten vastustusta ”korkeakulttuurin” taholta. Jo vuonna
Saksassa konserttiharmonikkamusiikin historia alkoi
[[Neuvostoliitto|Neuvostoliitossa]] bajan-harmonikka saavutti jo
Norsk pop- og rockleksikonin mukaan [[norja]]lainen [[Toralf Tollefsen]] oli ensimmäinen harmonikkataiteilija, joka konsertoi [[sinfoniaorkesteri]]n solistina maaliskuussa
[[Tiedosto:Sofia Gubaidulina July1981 Sortavala ©DSmirnov.jpg|
Pohjoismaissa konserttiharmonikan korkeakoulutuksen uranuurtaja oli [[tanska]]lainen [[Mogens Ellegaard]]. Nähtyään vuonna
Venäjällä suurimmat bajan-mallit alettiin
Melodiabassoharmonikan mahdollisuuksien ansiosta konserttimusiikki alkoi harmonikankin osalta
Nykyisin harmonikalla soitetaan perinteisen [[kansanmusiikki|kansan-]] ja [[viihdemusiikki|viihdemusiikin]] lisäksi kaikenlaista musiikkia, kuten [[taidemusiikki]]a, [[nykymusiikki]]a, [[jazz]]ia ja jopa [[metallimusiikki]]a. Harmonikkaopinnoissa voi monissa maissa edetä aina ylempään akateemiseen loppututkintoon asti.
=== Kiina harmonikansoiton suurvallaksi ===
Nykyisin harmonikansoittoa harrastetaan luultavasti eniten Kiinassa<ref>{{Verkkoviite | Osoite =http://www.accordions.com/index/his/his_cn.shtml| Nimeke = Accordion History in China| Tekijä = | Julkaisu = www.accordions.com| Julkaisija = Accordions Worldwide| Viitattu = 10.10.2009| Kieli = {{en}}}}</ref>. Maassa arvioitiin olevan vuonna
Ensimmäiset diatoniset harmonikat saapuivat Kiinaan Japanista, jossa kaksi kiinalaista intellektuellia, Ye Zhongleng ja Zheng Zhang Ziying olivat tahoillaan tutustuneet soittimeen 1900-luvun alussa. He julkaisivat lähes samoihin aikoihin kaksi kiinankielistä harmonikansoiton oppikirjaa: Ye vuonna
Ensimmäiset pianoharmonikat saapuivat Kiinaan
Kiinan muusikkojen liiton sponsoroimana pidettiin
Kiinalaiset tutustuivat näppäinharmonikkoihin 1940-luvulla maassa konsertoineiden venäläisten bajan-soittajien välityksellä. Venäläiset antoivat harmonikansoiton oppitunteja ja esiintyivät muun muassa ravintoloissa. Vaikka näppäinharmonikkojen suosio ei yltänyt lähellekään pianoharmonikan tasoa, [[Kiinan kansanarmeija|kansanarmeijan]] orkesterissa oli jo
Melodiabassoharmonikat tulivat Kiinaan
=== Harmonikan historia Suomessa ===
[[Tiedosto:MartinPaul1880s.PNG|
Suomeen ensimmäiset yksi- ja kaksiriviset harmonikat tulivat 1800-luvun puolivälissä sekä idästä että lännestä, ja niistä tuli nopeasti suosittuja kansansoittimia.<ref name = "MusTietoSK"/> Suomen ensimmäisenä ammattimaisena konsertoivana harmonikkataiteilijana pidetään tanskalaissyntyistä [[Martin Paul]]ia, joka konsertoi ja opetti Suomessa ahkerasti vuodesta 1879 alkaen aina kuolemaansa saakka 1893. Paulin konserteista ilmoiteltiin ja kirjoitettiin laajalti tuon ajan sanomalehdissä. Hänen ohjelmistonsa koostui kansanmusiikin ohella salonkimusiikista ja aikansa suosituista oopperoista poimituista kappaleista, joita Paul sovitti parhaansa mukaan käyttämälleen [[diatoninen asteikko|diatoniselle]] harmonikalle. Paul julkaisi myös ensimmäisen suomenkielisen harmonikansoiton oppikirjan vuonna 1885, joka sisälsi monipuolista yksi- ja kaksirivisille harmonikoille tarkoitettua materiaalia. Paulin ura jäi kuitenkin tämän kuoleman jälkeen vähemmälle huomiolle, mikä saattoi johtua Markku Lepistön mukaan myös siitä, että laajempi yleisö piti hänen soittamaansa musiikkia liian taiteellisena. Paul ei myöskään säveltänyt omaa musiikkia, eikä äänilevyä ollut vielä keksitty taltioimaan hänen esityksiään jälkipolville.<ref name=Lepisto>{{Kirjaviite | Tekijä = Markku Lepistö; Vesa Kurkela & Marko Tikka (toim.)| Nimeke = Suomalaisen harmonikan historia| Vuosi = 2014| Luku = Martin Paul
Seuraavan vuosisadan alussa harmonikka olikin lähes kokonaan tanssi- ja [[pelimanni]]musiikin soitin. Soittimella oli hyvin ”maallinen” ja rahvaanomainen maine, eikä sitä hyväksytty vaikkapa kirkkoihin. Moniriviset ja isokokoisemmat harmonikat alkoivat vallata alaa 1900-luvun alkuvuosikymmeninä. Kiinnostus yksi- ja kaksirivisiin on kuitenkin elpynyt
[[Tiedosto:Vilivesterinen.jpg|
[[Jussi Homan]] ja [[Leander Norrback]] olivat ensimmäisiä laajempaan tietoisuuteen nousseita suomalaisia kromaattisen harmonikan soittajia, jotka lisäsivät ohjelmistoonsa salonkimusiikkia, alkusoittoja ja virtuoosikappaleita
[[Tiedosto:Kouvola Casotto Accordion.jpg|
Harmonikkoja alettiin valmistaa 1930-luvulla myös Suomessa, kun siihen asti oli käytetty lähinnä saksalaisia ja italialaisia tuontisoittimia. [[Kouvolan harmonikkatehdas]] toimi vuosina
1960-luvun mittaan harmonikka joutui kevyessä musiikissa sivuraiteelle uuden nuorisomusiikin suosion kasvaessa. Myös levytuottajat – lukuun ottamatta [[Martti Piha]]n johtamaa [[PSO]]:ta (Pohjoismaiden Sähkö Oy) – suuntasivat toimintansa painopisteen pois perinteisestä tanssimusiikista, joka oli ollut harmonikan vahvinta aluetta. Samalla hiipui kiinnostus [[Martti Jäppilä]]n sota-aikana alulle panemiin harmonikansoiton SM-kilpailuihin, jotka lopetettiin 1970-luvulla. Osansa ilmiöön oli [[televisio]]n yleistymisellä ja [[tanssilava]]kulttuurin kuihtumisella. Harmonikkaa tarvittiin enää lähinnä säestyssoittimena vähenevissä tanssimusiikkilevytyksissä ja moni harmonikkamestari joutui työn puutteessa lopettamaan uransa.<ref>Gronow, Lindfors & Nyman, 2004, s. 213–214 ja 301.</ref> Toisaalta esimerkiksi Matti Viljaselle, [[Taito Vainio]]lle ja [[Kalevi Nyqvist]]ille, jotka olivat hyviä yleismuusikkoja ja hallitsivat instrumentoinnin eri soitinkokoonpanoille, riitti edelleen töitä sovittajina.<ref>Sakari Warsell: ''Noiduttu hanuri: Lasse Pihlajamaan elämänvaiheet ja elämäntyö'', s. 101. Kokkola: Modus Musiikki Oy, 2006. ISBN 952-99750-0-7.</ref>
[[Tiedosto:Mattirantanen7.JPG|
Harmonikka alkoi profiloitua taidesoittimena myös Suomessa
Harmonikansoitto Suomessa on monipuolistunut entisestään
== Harmonikan valmistus ==
=== Osat ===
Harmonikka koostuu sadoista puusta, metallista, muovista ja muista materiaaleista tehdyistä osista. Soittimen kehys, tukirakenteet ja kielipenkit tehdään yleensä kevyestä lehtipuusta, esimerkiksi [[haapa|haavasta]]. Palkeet tehdään vankasta [[manilahamppu|manilla]][[pahvi]]sta. Palkeiden kääntökohtiin käytetään [[nahka]]a, ja niiden ulkokulmat vahvistetaan metallilla. Soittimelle ulkonäön antava häkki voidaan tehdä metallista tai muovista. Siihen kiinnitetään yleensä valmistajan logo, ja se on rei'itetty äänenkulun maksimoimiseksi.<ref name="howmade"/> Harmonikka on myös varustettu ilmaventtiilillä, jolla palje voidaan avata ja sulkea hiljaisesti tarvittaessa. Harmonikan kotelon ja tukirakenteiden materiaalivalinnoilla on vähän, jos lainkaan, vaikutusta äänenlaatuun. Näiden osien materiaalia valittaessa painotetaankin materiaalien vakautta, kestävyyttä ja keveyttä.<ref name="NewGrove"/>
[[Tiedosto:Balg-roh-CIMG2006.JPG|
Kielet ovat yleensä [[Metallin lämpökäsittely|lämpökäsiteltyä]] terästä, ja ne on kiinnitetty [[alumiini]]siin kielilaattoihin. Ilmankulutuksen minimoimiseksi kielissä on myös nahkaisia tai muovisia läppiä. Bassokoskettimiston varret ja rekisterien ohjausmekanismit ovat myös metallisia. Harmonikan remmit, jotka soittaja pujottaa olkapäilleen, ovat yleensä vahvaa nahkaa, kuten myös vasemman käden remmi, joka mahdollistaa palkeen liikuttelun. Nahkaiset tai muoviset tiivisteet ja [[vaha]] minimoivat ilmankulutusta myös liitoskohdissa. Näppäimet ja rekisterien kosketusosat ovat yleensä muovisia.<ref name="howmade"/>
Rivi 180:
Harmonikan vaatimien monien erityyppisten osien ja materiaalien vuoksi sen valmistusprosessia ei voitane koskaan täysin automatisoida. Kaikkien harmonikkojen kokoaminen vaatii aina suuren määrän käsityötä. Prosessi koostuu yksittäisten osien valmistamisesta, suurempien osakokonaisuuksien kokoamisesta, koko harmonikan kokoamisesta ja lopullisesta koristelusta ja pakkaamisesta.<ref name="howmade"/>
Eri valmistajat ostavat yksittäiset osat niihin erikoistuneilta valmistajilta tai tekevät ne itse. Puuosien valmistus on pitkälle koneistettua, ja erilaisten puutyökoneiden käyttö mahdollistaa osien tarkat mitat ja tehokkaan tuotannon. Muoviosat on perinteisesti valmistettu [[selluloidi]]sta joka on yksi ensimmäisistä muovilaaduista.
[[Tiedosto:Castelfidardo z12.JPG|
Kieliä koottaessa vapaalehdykät ruuvataan tai vahataan kielilaattoihin, joissa on kaksi aukkoa. Vapaalehdykkä kiinnitetään aukon molemmille puolille, ja aukko varustetaan nahkaisella tai muovisella venttiilillä. Kielilaatat kiinnitetään edelleen puisiin kielipenkkeihin, jotka asennetaan instrumentin diskantti- ja bassopuolille. Näppäin- ja rekisterimekanismit, joilla ilmankulkua kielipenkkeihin ja kieliin ohjataan, kiinnitetään soittimen tukirakenteisiin.<ref name="howmade"/>
Rivi 192:
=== Harmonikanvalmistajat ===
[[Tiedosto:A convertor free-bass piano-accordion and a Russian bayan.jpg|
Harmonikkoja valmistetaan nykyisin eri puolella maailmaa eri muodoissaan useissa kymmenissä harmonikkatehtaissa. Useampia teollisia harmonikanvalmistajia toimii ainakin [[Italia]]ssa, [[Saksa]]ssa, [[Venäjä]]llä, [[Ranska]]ssa ja [[Kiina]]ssa. Näiden Lisäksi soittimia valmistetaan ainakin myös [[Alankomaat|Alankomaissa]], [[Belgia]]ssa, [[Yhdistynyt kuningaskunta|Britanniassa]], [[Irlanti|Irlannissa]], [[Itävalta|Itävallassa]], [[Sveitsi]]ssä ja [[Tšekki|Tšekissä]].<ref name="NewGrove"/><ref name="manuf">{{Verkkoviite
Tärkein harmonikantuotantomaa on yhä
Pisimmälle kehitetyiksi länsimaisiksi näppäinharmonikoiksi on mainittu Piginin ''Mythos''- ja ''Super Bayan'' -mallit ja Hohnerin ''Gola''- ja ''Morino''-merkit. Viimeksi mainituista jopa
Kiinalaiset ja muut [[Itä-Aasia]]n harmonikanvalmistajat tulivat tunnetuksi 1900-luvun loppupuolella halvoista opiskelijoille suunnatuista harmonikkamalleistaan<ref name="NewGrove"/>. Tuotannon alkuaikoina 1950-luvulla kiinalaisten soitinten laatu oli varsin heikko, mutta alkoi parantua valtion otettua tehtaita valvontaansa. Esimerkiksi valtio-omisteinen Tianjinin harmonikkatehdas alkoi valmistaa melodiabassoharmonikkoja vuodesta
== Harmonikkayhtyeet ja -kerhot ==
Rivi 207:
Saksalainen harmonikanvalmistaja Hohner sponsoroi yrityksen harmonikoilla soittanutta harmonikkaorkesteria jo 1920-luvulla. Se kiersi esiintymässä ympäri Eurooppaa ja markkinoi samalla yrityksen instrumentteja. Hohner julkaisi myös harmonikkayhtyeille tarkoitettua nuottimateriaalia, mikä vaikutti laajalti monien harrastajayhtyeiden syntyyn. Saksassa [[Kansallissosialismi|natsien]] valta-aika jarrutti harmonikkayhtyeiden kehitystä, koska harmonikkaa ei pidetty kansallissosialistiselle aatteelle sopivana instrumenttina. Harmonikkaorkesteri-ilmiö jatkoi kuitenkin etenemistään etenkin muualla Manner-Euroopassa ja [[Yhdistynyt kuningaskunta|Britanniassa]].<ref name=Shepherd/>
[[Tiedosto:Harmonikka1.jpg|
Harmonikkayhtyetoiminta keskittyy usein harrastusluonteisiin harmonikkakerhoihin, joiden jäsenet kokoontuvat soittamaan motiivinaan innostus harmonikkamusiikkiin sekä rakkaus instrumenttia kohtaan. Harmonikkakerhot voivat soittaa erityyppistä musiikkia, kevyestä klassisesta [[folkmusiikki|folkiin]], ja käyttää erityyppisiä harmonikkojakin. Yhteistä on, että ne eivät kumartele [[sivistyneistö]]n määrittelemiä korkeakulttuurin standardeja vaan organisoivat itse oman musiikillisen yhteisönsä, jonka kilpailuja, konsertteja, kiertueita, uutislehtiä, verkkosivustoja, kansainvälisiä kontakteja jne. pidetään yllä vapaaehtoisvoimin.<ref name=Shepherd/>
Rivi 216:
[[Suomen harmonikkaliitto]]on kuuluu noin sata alueellista harmonikkakerhoa ja -yhdistystä (2009).<ref name=shl/>
{{ääninäytelaatikko
| otsikko = Ääninäyte
|
|
| kuvaus =Puolalainen harmonikkayhtye ''Warsaw Accordion Quintet'' esittää osan [[W.A. Mozart]]in ''[[Figaron häät|Figaron häiden]] alkusoitosta.''
}}
Rivi 231:
* [http://www.vapaalehdykka.net/ Vapaalehdykka.net – suomalainen harmonikan historiaan ja tekniikkaan erikoistunut sivusto]
* [http://www.accordions.com/cia/ Confédération Internationale des Accordéonistes]
* [https://accordionchords.com/ AccordionChords.com - Stradella Bass System & Piano Accordion Chord Charts]
{{Metatieto}}
{{Auktoriteettitunnisteet}}
[[Luokka:Harmonikka|*]]
[[Luokka:Seulonnan keskeiset artikkelit]]
|